Vi kan inte föra hem alla. Vi måste återskapa några nyckelkomponenter-
- och vissa kan vi ta tillbaka.
- Jag har gjort hemska saker. - Coral Gables-attentatet?
- Jag manipulerades av en mäktig man. - Vem då?
- Vad är det med Samantha? - De tog henne också.
De skadar väl inte en flicka?
- Vi hade ingen kännedom om dem. - Eller hur djupt de infiltrerat oss.
Vi var gifta i 47 år.
Nu ser jag bara en man som spottar blod och andas med hjälp av respirator.
Fabriken tog inte bara min man. Den tog mina minnen.
Och hur många av de 47 åren rökte er man?
Ni är väl medveten om att rökning kan bidra till lungfibros?
Faktum är att många saker kan ha orsakat er mans tillstånd:
Rökning, genetik, sura uppstötningar.
Han andades giftigt damm halva livet-
- och ni påstår att han dog av halsbränna.
Jag påstår att era minnen blir jobbigare när jag pratar inför juryn.
Hur går brevbärarjobbet?
Det är bra förmåner men man står dagarna i ända. Jag vill vidare.
Jag tog en till unge som fuskade. De inser inte att de skadar sig själva.
- De är bara unga. Det var vi också. - Hur kan du försvara såna?
Vilka då? De framgångsrika? Opportunister?
- De onda. - Alla har rätt till ett bra försvar.
- Sophia. Hur mår du? - Det är härligt att se dig.
Det är härligt att se er alla igen efter så många år.
Nu när president Martinez känner till vår existens är våra dagar här räknade.
Som tur är har Thomas förberett vår hemfärd.
Nu tar jag över den insatsen. Vi saknar lite råmaterial:
Isotoper och spårmineraler.
Vi måste ta tillbaka det vi räddade från kraschen-
- som möjliggör att vi öppnar en portal.
Ni är uppenbarligen illa till mods. Kan någon förklara varför?
Nå?
Isabel? Alla tycks vänta på att du säger något.
Vi uppskattar uppoffringen du och de andra har gjort, Sophia.
Inlåsta alla de åren, men att bo här har haft en stor inverkan på oss.
De flesta av oss börjar trivas och vi vill inte återvända hem.
- Jag förstår. Hur många känner så? - Många.
De flesta jag representerar känner så och det stämmer nog på alla.
För första gången känner vi hopp. Vi har bildat familjer.
- Vi skapar oss ett liv här. - Jag förstår det.
Men ni vet hur det kommer att gå för urinvånarna då.
Vi har alla svurit samma ed. Vi får inte skada välvilliga civilisationer.
Infödda som inte är ett hot mot oss.
Vi får inte glömma varför vi kom hit.
Vår planet är knapp beboelig och vi står inför andra hot.
Jag hör vad du säger.
Men vi svor alla samma ed. Vi finner ett sätt att överleva.
Det lovar jag, men vi ska åka hem.
Det är mina order.
Återvänd och kungör beslutet. Sophia och jag hämtar nyckelmodulen.
Vi kan gå vidare till nästa fas när den är aktiverad.
Tack.
- Kände du till det här? - Jag har hört några kommentarer.
- Jag anade inte omfattningen. - Det är ditt jobb att veta.
Jag har följt dina order. De visste inte ens vad kärnfusion var.
Nu kan de skapa de material vi behöver.
Jag uppskattar dina bedrifter, men du har gjort annat också.
- Vad pratar du om? - Du har skapat ett finansimperium.
- Det var för att kunna återvända hem. - Är det inget annat du vill berätta?
Du gjorde så här när jag var barn för att få mig att erkänna.
Det brukade funka. Hur lång resa har vi i morgon?
Ett par timmar i varje riktning.
- Kommer du inte? - Jag har några möten med bankirer.
- Du ser nervös ut. - Jag är det.
- Är det säkert att ingen följde efter? - Ingen vet om det här.
- Jag vill inte underskatta din mor. - Oroa dig inte.
Hon tror att jag är en lojal tjänare.
Pratade du med dem efter mötet?
- Jag fick vakta mina ord. - Vilken sida väljer de?
De skulle vara emot om de kände till planen-
- men om vi genomför den så blir du accepterad som ny ledare.
Du gör det väl?
Genomför det här.
Din tid är inne, Thomas. Tänk vad vi kan åstadkomma med dig vid rodret.
- Sluta. - Vadå?
Att försöka manipulera mig.
Det handlar inte om oss. Det handlar om vad jag tror är bäst för de våra.
Min mor ger mig inget val. Jag låser upp modulen-
- och när hon är klar ska jag döda henne.
- Gör det ont? - Nej... Jo, det gör det.
Benet börjar kännas bra.
- Det är agent Collier. - Hej.
- Hej. Mår ni bra, Sean? - Ja, vi hankar oss fram.
Men vi har inte hittat Leilas syster. Därför mejlade jag listan.
De saknade flickorna.
Ja, om vi löser gåtan med listan så leder den oss till Samantha.
Jag har kollat upp namnen. Mejlet stämmer.
Alla är mellan sju och åtta och har försvunnit de senaste två åren.
- Har de något annat gemensamt? - Nej. Förutom att alla är olösta.
Vi har inga vittnen eller genombrott, fram till för några dagar sen-
- då Abby Stern lyckades fly.
- Vad sa hon om kidnapparna? - Jag vet inte.
De har hemlighetsstämplat förhöret och allt som rör fallet.
Det enda jag vet att hon är hemma. De bor utanför Tulsa, i Oklahoma.
Jag skickar adressen till er. Ni kanske kan luska ut något mer.
- Ja. Tack så mycket, agent Collier. - Angela.
- Angela. Tack. - Var försiktig, Sean.
- Vad säger du? - Det är tolv timmars resa.
Om ni just satt på tv: n så har en bilbomb exploderat i Washington D. C.
Det var ett mordförsök på vicepresident Raymond Jarvis.
Han har en hjärnskakning och svåra brännskador på händer och kropp.
Det är ovisst. Läkaren sa att vi vet mer de närmaste timmarna.
Han har tur som lever. Hans säkerhetschef tog värsta smällen.
Han kallade sig patriot. Jag har haft en förrädare i mitt hus.
Han lurade oss alla. Presidenten...
Tack. - Hur kunde det här ske, Eli? Jag förstår inte.
Jag förstår inte. Hur mår han? Är han?
Din man är en kämpe. Jag beklagar, Erika.
Tack för att ni är här. Ni är som en i familjen för honom.
Vi kommer att finna de skyldiga.
Vicepresidenten har inte återfått medvetandet. Han kanske inte får det.
Vi kan inte chansa.
Han är välbevakad. Vi kommer inte åt honom.
Det finns alltid ett sätt, mr Berg.
Varför dör så många stora män unga?
Medan de mediokra överlever.
Just nu behöver jag dina tjänster för ett annat uppdrag.
Hämta upp en flicka som vi nyligen förlorat.
Och när jag hittar henne? Ska jag ge henne en dos?
Bra tänkt, mr Berg.
Ni spiller då ingen tid.
Städa upp efter dig själv när det gäller vittnen.
- Det är uppfattat. - Lycka till.
De drog för persiennerna. Det är någon hemma. - Vi vet att ni är där.
- Vad vill ni? - Är ni Abby Sterns mor?
Vi talar inte med media. Lämna oss ifred.
- Vi är inte journalister. - Min lillasyster saknas.
Vi tror att det finns ett samband med er dotter. Prata med oss.
Ni är vår enda chans att hitta henne.
Tack.
Ett ögonblick.
Abby vilar. Vi måste tala lågt. Jag uppfattade inte era namn.
Jag är Leila Buchanan och han Sean.
Jag är ledsen för din syster, men jag vet inte vad jag kan göra.
De som tog er dotter kan ha Leilas syster. Vad sa hon till polisen?
Abby minns inget om människorna som tog henne-
- eller var hon hölls fången. I morse fick vi ta hem henne.
- Hon måste ha sagt något. - Hon gjorde inte det. Ingenting.
- Var hittade de henne? - På ett långtradarfik i Stillwater.
Hon fick skjuts dit men hon vet inte varifrån.
Kan jag få tala med henne? Hon kanske minns något.
Nej, som jag sa så vilar hon.
Tyvärr. Jag ville bara att ni skulle veta att jag inte kan hjälpa er.
Mrs Stern?
Ni vet inte hur det känns. Min älskling är hemma.
Allt borde vara bra, men det är det inte.
- Vilka är ni? - Vi ville se om er dotter mindes...
- Det går inte. - Hur kunde du? - Vi försöker bara hitta...
- Nej. Ni måste gå. - Varför hjälper ni oss inte?
- Jag sa åt er att gå. - Vi försöker hitta hennes syster.
Leila?
- Är du Leila? Samanthas syster? - Ja. Känner du henne?
- Gå och lägg dig, Abby. - Allt är bra.
Ni får inte göra så. Hon känner min syster.
Hon hörde dig. Ni måste gå annars ringer jag polisen.
- Leila. - Du hörde vad hon sa.
Gör inte det. - Vi har inget val. Vi måste gå.
Nu. Ursäkta att vi störde er, sir.
Jag är ledsen.
- Tror du inte din mor anar oråd? - Då skulle hon inte åka med mig.
Du måste sluta tvivla på mig.
Sluta tro att du är lika smart som din mor. Ingen av oss är det.
Gå bort från mig. Gå bort.
När hon hämtat modulen och du har gjort det gå till hiss nummer tre.
- Öppna nödluckan... ...där är plasthöljet och likpåsen.
Vi har gått igenom det här. Var är vapnet?
Jag har talat med en vän som kan sånt här.
Han sa att.380 har bra stoppkraft.
Och att vi ska ta låghastighetskulor så kulan inte går igenom.
Särskilt när det är ett skott mot huvudet. Du slipper städa.
Det måste vara svårt.
Att du har haft kommandot under så många år och att jag ändrar på det.
- Du har skött det bättre än väntat. - Vad menar du?
- Det var en komplimang. - Inte alls. Vad menade du?
Du vet vad jag tycker om det du gjorde mot president Martinez.
Jag skötte det bra. Det är därför du sitter här.
Vi kunde ha lämnat Inostranka när som helst.
Vi stannade för att skydda dig och de andra. Det var inte lätt.
Men vi väntade. För vi var starka.
Som liten var du rädd för regnet. Skräckslagen-
- som om det var världens undergång.
En dag tog jag ut dig i ett oväder och vi blev båda dyngsura.
Jag trodde att du skulle inse att det inte fanns något att frukta.
Men du grät i timtal. Jag borde ha tagit in dig.
Jag borde ha skyddat dig men jag var envis.
Jag försökte tvinga dig att vara någon du inte är.
Någon som var stark.
Det var längesen.
Jag upprepade misstaget. Jag måste acceptera dig som du är-
- och inte utsätta dig för situationer som du inte klarar av.
Jag vet att det tar emot att höra det här. Jag är ledsen.
Jag med.
Var är den?
Nere.
Felaktig kod. Ange koden på nytt.
- Felaktig kod. Ange koden på nytt. - Är något på tok?
Det är din tur.
Den fungerar fortfarande.
Jag befarade att den hade skadats i kraschen.
Thomas?
Ge mig nyckeln.
- Vänd dig om. Vänd dig om! - Nej, titta på mig när du trycker av.
Tror du att det blir svårare då? Du orsakade det här.
Du är inte sån, Thomas.
Du har ingen aning om vem jag är. Om vem jag har blivit.
Jodå. Jag ser dig klart och tydligt. Det här har du inte kommit på själv.
Du har blivit ovidkommande för vårt folk och för mig.
Är det dina ord eller är det Isabels?
Så det är hon? Jag undrade över det. Jag...
Jag såg hur ni såg på varandra.
Du väljer henne framför mig.
Jag väljer mig. Jag är trött på att leva i din skugga, på dina ord.
Ord som jag inte ens tror på.
Nu är det min tur.
Nej. Du är inte redo. Du har det inte inom dig.
Varsågod. Visa att jag misstar mig.
Visa att du har vad som krävs. Gör det.
Jag älskar dig.
- Vart tror du att de ska? - De tycks ha bråttom.
- Tror du att vi skrämde dem? - Ja, men de hade redan packat.
Vi får följa efter dem om vi ska få tag på Abby.
Han svänger av.
- Det kan vara vår chans. - Okej.
Vänta. Vänd dig inte om. Han tittar rakt mot oss.
- Är hon kvar i bilen? - Nej, de klev ut.
- Då så. Det är min chans. - Jag håller koll på maken.
Okej.
- Nej! - Lyssna på mig.
- Ni följde efter oss. - Jag måste fråga Abby om min syster.
Vi talar inte med er. - Vi måste åka.
Snälla, mrs Stern!
Minns ni hur det kändes när Abby fortfarande var borta?
Jag är desperat. Ni kan väl låta mig tala med henne?
Hon kanske vet något som hjälper mig att hitta min syster.
Bara några frågor sen lämnar jag er ifred.
Det är okej, mamma. Jag vill prata med Leila.
Tack, Abby.
Berätta vad som helst för mig. Var du med Sammy?
Hon kom dit några dagar innan jag rymde.
Hon var rädd men hon var fortfarande normal. Alla är det först.
Är alla andra flickor... Är de precis som du?
Vissa. Sjuksköterskan säger att vi hjälper folk.
Men hemska saker hände när hon injicerade oss.
Kan du berätta något om platsen? Såg du några bilder?
Eller ord på byggnaderna?
Det var som ett sjukhus, men inte för vanliga människor.
Minns du namnet på sjukhuset? Såg du några skyltar?
Jag såg något i soporna.
Medicinerna hade en triangel.
Vi berättade för polisen men de sa att det var för vagt.
Var det något annat? Någon detalj?
När jag lämnade sjukhuset såg jag ett jättehögt torn.
- Menar du som ett vattentorn? - Ja.
Se upp! Se upp! Bakom dig!
- Vad är det som händer? - Leila! Vi måste dra!
- Vi måste dra! - Den här vägen.
Spring, Abby!
- Vad hände? - Mår du bra, mamma?
- Skydda Abby. - Gå! Vi kommer ikapp.
Luta dig mot mig.
- Jag vill till mamma. - Det ordnar sig.
- Kom igen. Han kommer. - Jag kan inte. Hjälp Abby.
Fortsätt. Jag lockar bort honom.
- Mamma! - Abby!
Du måste vara modig.
Spring, Abby!
Kom igen!
Nej, vänta.
Spring, Abby!
- Mår du bra? - Du?
Han lever. Han kanske kan ge oss svar på några frågor.
Kom igen, Abby!
Nej, mrs Stern! Abby! Det är okej. Kom tillbaka.
Vad är det? Abby?
Nej... Han var nog inte ute efter Abby.
Vad pratar du om?
Han var ute efter dig.
Ray.
Hej. Du trodde väl inte att du skulle bli av med mig så lätt?
- Säg till om ni behöver något. - Tack.
Det är ingen fara. Allt ordnar sig så fort jag pratat med presidenten.
- Du får inte. Någon kom till huset. - Vem då?
- Två män. - De gjorde väl inget? Mår du bra?
Jag och barnen mår bra.
Raymond. De vet vad våra barn heter och var de är.
De sa att vart vi än flyr så kommer de att göra hemska saker med barnen.
De dödar mig och sen dig.
Jag är ledsen, Erika. Det skulle inte bli så här.
- Vad har du gjort? - Jag är ledsen.
Vad har du gjort, Raymond?
Tänk på våra barn.
Ledsen att jag gör dig besviken.
- Var är Thomas? - Du bör nog bekymra dig om mig.
Jag förstår inte vad du menar, Sophia.
Han har berättat allt, Isabel.
Jag tänkte inte klart. Jag gjorde bara det Thomas ville.
Isabel. Du vet att det inte är sant.
Jag såg det i hans ögon och nu ser jag det i dina.
Du drev honom, men du gav honom bara det han ville ha.
Någon som drev honom att bli mer än han verkligen är.
Självklart. Det var därför han drogs till dig.
- Jag är så ledsen. - Min son straffar jag enligt tycke.
Men tyvärr kan jag inte strunta i din trolöshet.
Vad menar du?
Ställ dig på knä, Isabel. Ner på knä.
Snälla, gör det inte.
Jag tänker inte skjuta dig. Du får ett val. Lyssnar du?
Jag kan beordra att ingen får ha med dig att göra-
- att du inte får ha någon kontakt med oss, ingen beröring eller blick.
Att du blir utfryst resten av ditt liv.
Du skulle aldrig överleva det.
Eller?
Räck mig din hand.
Pistolen har bara en kula, så det är inte säkert att jag skulle dö-
- men du kan visa din lojalitet.
Tvingar du mig att skadskjuta mig själv?
Jag tvingar dig inte. Jag vill att du gör ett val.
- Jag kan inte. - Gör det inte då.
Men om jag är osäker på din lojalitet kan du inte bo bland oss.
- Snälla, Sophia. - Jag är ledsen.
Jag kan inte göra mer. Du har ödet i dina händer, Isabel.
Kom ihåg att den här världen varken är din eller Thomas.
Jag vet att det här inte är lätt.
Vi kan åka nu.
Översättning: Angel Hammer www.primetext.tv